Egy mennyei lényt ostorral büntetnek, bőre vörösre vált, miközben kínszenvedésében felkiált. A korbácsolás folytatásával fokozódik az intenzitás, megmutatva a fegyver erejét és a megbüntetett angyal alávetését.
Egy birodalomban, ahol az égi lények uralkodnak a legfelsőbb szinten, egy mennyei lény heves büntetés torkában találja magát. A vonalzó, egy szigorú fegyelmező úgy dönt, korrekciós eszközként egy súlyos korbácsolást hajt végre. Az égi köntösben ékesített mennyei lény egy fakereszthez van kötve, hátát feltárva a korbácslásnak. A vonaltartó, isteni anyag korbácsát használva, csapást ad le, mindegyik erősebbet, mint az utolsó. A mennyei lények fájdalomkiáltásai visszhangoznak az éterikus síkon, de állhatatosan fogadják el büntetésüket kegyelemmel. A vonalálló, a fegyelmezés igényétől vezérelve, továbbra is korbácsolja az égi lényt, a hátuk nyers, vérző tömeg. A mennyek látványa olyan lüktető jeleneteteteteket küld, akik a gyönyör hevével töltik meg a gyönyöröket. Ez az elsődleges gyönyör, de nem is az intenzív gyönyör próbájaként szolgál, hanem a büntetés nyers erejeként.